-Team 5 dekker den nordre inngangen. -Statusrapport, general.
-De slår hardt, men vi står fast. -Hva gjør hun her?
Slipp meg, og la meg slåss. Jeg vil ikke dø med alle andre.
-Det kommer ikke til å ende slik. -Skip kommer mot oss, 30 km unna.
Du har ikke sett hva vi kan gjøre. Eskorter henne til bakkenivå.
Du skal få bevitne et mirakel.
Nå får vi se.
-Herregud... Hva holder dere på med?! -Se!
Jeg forstår ikke. Hvordan...?
Det er ikke noe lett spørsmål å besvare. Selv ikke for meg.
Så du hvordan de fikk panikk? De løp som småjenter.
Uten mechs er alle skitterne bare slimete feiginger.
-Det ville vært kult å ha seks bein. -Du er sær, Markley.
Tenk å klatre på vegger og hoppe over bygninger og sånt.
Jeg står i gjeld til deg. Uten deg ville jeg ligget blant de døde.
Det er sant, du reddet livet hans, livet mitt og flere andres.
-Jeg gjorde hva dere hadde gjort. -Hør på helten.
Hvis man ikke kan vinne, så slåss man ikke.
Vi søker i området, slik at de ikke slapp inn noen småkryp.
-Jeg har enda mareritt om dem. -Pappa!
-Alt i orden? -Ja, men det er en ting...
-Jeg må få snakke med deg. -Ja visst.
Kan du komme innom kontoret? Jeg skal på debrifing.
-Ja visst. Vi kommer innom senere. -Noen kommer og henter deg.
-Bra jobbet. Jeg er stolt av deg. -Takk, pappa.
-Hva holder du på med? -Hindrer deg i å gjøre noe dumt.
-Jeg må fortelle det. -Gjør det når han er alene.
-Om jeg er spionen... -Det er du ikke. Greit?
Etter å ha sett deg slåss sånn, er det høyst usannsynlig.
Vi får snakke med ham i kveld.
Jeg lover at det ikke gjør vondt. Bare en liten celleprøve.
-Trenger du hjelp med noe? -Nei da.
-Trenger du morsmelkserstatning? -Nei, alt er bra.
Hva er det jeg tenker på?
-Jeg elsker deg, Lexi. -Jeg elsker deg, mamma.
Hvem er du?
Kjære vene... Cyrus Ruskin.
-Cyrus? Er det sant? -Jeg er redd for det.
-Han var med 2nd Mass fra starten av. -En god soldat, og et stort tap.
-Han hadde to døtre. -De mistet moren i Fitchburg.
-For Cyrus. -For Cyrus.
Kom inn.
-Hun krever å få snakke med deg. -Hva er det, løytnant?
Dere drepte 23 skitters, 8 mechs og hvem vet hvor mange skip.
17 stykker. En av fordelene med å ha volm-rasen som alliert.
-Jeg skylder deg en unnskyldning. -Du skylder oss mer enn det.
President Hathaway må få vite hva dere har her.
La oss si at du får informere ham, hvordan skal vi da gå til verks?
Har dere en kortbølgeradio?
9,9 megahertz.
-Vær så god. -Takk.
Keystone, Kingfish One. Verifiseringskode: J-A-G-F.
Anroper Big Dog, kom.
Keystone, Kingfish One. Verifiseringskode: J-A-G-F.
Anroper Big Dog, kom.
Kingfish One, Keystone. Dette er Big Dog. Fortsett.
Godt å høre stemmen din, herr president.
-Herr president, er du her fortsatt? -Ja, professor Mason.
Skitterrebeller og romallianser er ganske mye å fordøye.
Jeg kan ikke bekrefte det du sier om vi ikke treffes personlig.
-Kan dere ordne det snarest? -Det skal vi nok få til, sir.
-Løytnant Fisher? -Ja, sir.
-Møt oss ved Keystone. -Det er mottatt.
Løytnant Fisher gir dere koordinatene når tiden er inne. Over og ut.
Tøylene ble fjernet eksternt, men kjernene ble igjen.
Vi tror at fibrene til piggene hele tiden fornyes av kjernen.
Volm-maskinen lar oss fjerne fibrene og kjernen-
-uten å skade ryggmargen eller nervesystemet.
-Som å dra opp en reddik av bakken. -På sett og vis.
-Trenger jeg inhalatoren min igjen? -Ja, dessverre.
-Og jeg trenger briller? -Om du hadde synsfeil.
Det er nifst, men dere må forstå en ting.
Piggene gir styrke og hurtighet, men vi vet ikke hvordan de skader dere.
De belaster musklene og hemmer trolig stamcelleproduksjonen,-
-noe som kan forkorte livet deres. Med hvor mye vet vi ikke.
Ingen lever særlig lenge for tiden.
-Hvis dere ikke føler dere klar... -Det blir mye bedre, Ben.
-Eller hva? -Jeg tror det.
Kom igjen.
Greit, jeg gjør det.
Så "regjeringen" i Charleston beslaglegger min eiendom-
-uten nærmere forklaring og uten noen tidsplan, stemmer det?
Det høres ut som tyranni, hva?
En god borger hadde tilbudt sine folkevalgte ledere flyet sitt.
Flyet er min redning når alt går til helvete.
-Du kan ikke engang fly, Pope. -Jeg leser en bok.
Jeg er sertifisert for å fly og sørger for at ingenting skjer flyet.
-Jeg blir med. -Det er et hemmelig oppdrag.
Det er en Beechcraft fra 1935, og jeg fant det.
-Jeg er med, ellers får du det ikke. -Vil du bli med? Vær så god.
Mine herrer...
Du og Marina overtar så lenge. Jeg anroper dere når alt er greit.
Vi bemanner radioen døgnet rundt, men nå kommer det tøffe spørsmålet.
Er det en god idé å dra nå?
USAs president ba meg komme. Jeg kan ikke nekte.
Vi har overlevd en angrep og bygger et volm-våpen.
Hvordan vet vi at dette møtet er til nytte?
Det betyr mye for folk om de får vite at presidenten lever.
Jeg skjønner. Jeg liker ikke ideen, men jeg skjønner.
Marina sprer ut papirarbeidet slik at det virker som at du er her.
Noen har visst fått vite det allerede.
-Dette som var et hemmelig oppdrag. -Ingenting er hemmelig for meg.
-Er alt bra mellom oss? -Jada.
-Vi må snakke når du kommer hjem. -Jeg er snart tilbake.
-Hva er det? -Ingenting.
Her. Lourdes har pakket et førstehjelpsskrin. I tilfelle.
-Jeg elsker deg, samme hva. -Jeg elsker deg også.
Gi datteren vår et kyss fra meg, og hold styr på guttene.
Ingen sa noe om et boblehue og en jævla morder.
-Jeg må ha glemt det. -Det blir bare verre og verre.
Er alt som det skal, Cochise?
Jeg bare...
Er dette flyet virkelig... Jeg tenkte å si "flygedyktig".
General Bressler ville ikke la oss lette i noe som ikke flyr.
Du først.
-Pass på deg selv, Tom. -Jeg lover.
Lykke til, da.
-Jeg vil savne noen ting. -Som hva da?
-Alt jeg kan nå, men ikke tidligere. -Som hva?
Å være noen far stoler på, og å være bedre enn storebroren min.
-Jeg liker å kunne løfte biler. -Det er et fint partytriks.
-Det ville vært deilig å være normal. -Jo da.
Ikke noe mer summing i hodet, og ingen våkenetter.
-Ingen skitter-syner. -Og vi må ikke oversette for.
-Vi blir ikke misfostre lenger. -Nei.
Og ingen kommer til å trenge oss lenger.
Vent litt... Hvis det er omvendt...
Dr. Kádár?
Unnskyld at jeg forstyrrer.
Jeg heter dr. Anne Glass og trenger din hjelp.
En gang i tiden var det ingen som forstyrret meg. Ikke en sjel.
Kanskje du vet at volm-rasen har en maskin som kan avtøyle barna.
Og den fungerer? Etterpå blir de normale igjen?
Vi lurer på om tøylingen forårsaker kromosommutasjoner.
-En DNA-test gir svar. -Om vi kunne gjøre en.
Så du lurer på om jeg kan hjelpe deg med det?
Gi meg disse tingene og celleprøver, så gjør jeg det.
Du skal få fortsette å arbeide. Takk, dr. Kádár.
-Anne Glass? Du er med Tom Mason. -Ja, det stemmer.
-Du har nettopp født barn. -Alexis.
Alexis...
Et nyfødt barns øyne er så...
De er portaler fylt med undre og sannheter, eller hva?
Jo, jeg antar det.
Uskyldigheten...
De er så uskyldige.
-Hva gjør du? -Jeg stress-spiser.
-Redd for å fjerne piggene? -Ja, jeg har vent meg til dem.
-Hater du dem ikke? -Jo, det gjør jeg, men...
De er fæle, men lar meg gjøre bra ting.
De som bryr seg, bryr man seg ikke om og omvendt.
Det sa Bernard Baruch om plasseringen ved FDRs middagsinvitasjon.
-Har pappa fortalt det? -Bare tredve ganger.
Dro pappa damer på college ved å trekke historiske anekdoter?
-Det var slik han ikke dro damer. -Sannsynligvis.
-Opp med hendene! -Ta våpnenen deres.
-General Donovan. -Løytnant Fisher.
-Cole Bressler, eller hva? -Det stemmer, sir.
-Godt å se deg ha befalet. -Som det nå måtte være.
-Og du er professor Mason? -Tom Mason, sir.
Vi har en passasjer til om bord.
Hva i helvete tenkte du, løytnant? Et romvesen så nær presidenten?
-Han er alliert og har et oppdrag. -Takk, det holder.
-Sikre vesenet! -Vent litt...
De er allierte og vil hjelpe oss.
Tre tilbake, general Donovan! Jeg ber om unnskyldning, professor Mason.
Under omstendighetene håper jeg at dere forstår handlingene.
Du sa ikke at dere skulle ha selskap.
Bare av sikkerhetshensyn. Vi visste ikke om vi ble avlyttet.
-Chichauk Il'sichninch Cha'tichol. -Vi kaller ham Cochise.
Nettopp ja, unnskyld. Det er John Pope, vår mekaniker.
Jeg må sjekke drivstoffslangen og blir helst ved flyet.
-Jeg er ikke så pratsom. -Sett vakter på ham.
Professor Mason og general Bressler. Vær så god, general Donovan.
Herr president...
Må jeg forklare at vi ikke kan ta noen sjanser med romvesnene?
-Bli med meg inn, så snakker vi. -Du skjønner nok ikke, sir.
Jeg klarer meg. Snakk med presidenten din.
Legesprit, oppvaskmiddel og salt... Det er alt jeg trenger.
Her er prøver fra tolv avtøylede barn.
Hvordan har barna det?
Alle lider av posttraumatisk stress i varierende grad.
De har nye familier og går på skolen og prøver å leve normale liv igjen.
-Er det givende å jobbe med barn? -Det var derfor jeg ble barnelege.
Mitt første barn lærte meg hva som kreves av en forelder.
-Fødte du barn før invasjonen? -En gutt. Sammy.
Splinter fra en mechmissil traff ham i hodet. Han døde i armene mine.
Det finnes ikke noe verre enn tausheten etter...
Det var dumt. Unnskyld. Jeg vil ikke snakke.
Jeg har resultatene i kveld. Ha det.
Vi har prøvd å skape et nettverk med alle overlevende grupper vi fant.
Det har ikke vært lett. Praktisk talt umulig.
Men vi har et system på plass for å spre informasjon.
Det går ikke fort, det er snarere som Ponniekspressen.
Det fungerer, og jeg tar ingen sjanser.
Jeg antar at samtlige opprørere har sagt det samme.
Store offensiver er ineffektive, geriljataktikk er altfor kostbart.
Helt riktig, så derfor lurer jeg på hva volm-rasen har å tilby.
Løytnant, Fisher ble imponert av våpnene, men jeg er ikke overbevist.
Hvorfor skal jeg tro deg? Dette er ikke noe akademisk tankeeksperiment.
-Hele vår overlevelse står på spill. -Det er jeg klar over.
Min akademiske naivitet har blitt feid vekk de siste to årene.
Jeg vet at vi trenger volm-rasen.
I sju måneder har vi utvidet vårt territorium og også forsvart det.
Vi har kunnet påføre stor skade og har sett konkrete resultater.
Jeg tror at vi med deres kunnskap og våpen kan vinne krigen.
-Men hvilke planer har de for oss? -De har ingen planer.
-Og vi skal tro deg på ditt ord? -Nei, hans. Det er derfor han er her.
-Jeg beklager dette. -Det var forventet.
Professor Mason har fortalt en god del om deg.
Hvordan volm-rasen har kjempet mot espheni over halve kosmos-
-og befridd planet etter planet.
-Og du har spørsmål? -Bare ett, faktisk.
-Slåss dere for ressurser? Områder? -En blomst.
Kattarius. Den vokser på min hjemplanet når været blir varmere.
En blomst så verdifull at den har forårsaket et intergalaktisk krig?
Kattarius har ingen verdi for noen andre enn meg.
-Noe du husker fra barndommen din? -Jeg har faktisk aldri sett den.
Jeg har aldri følt min hjemplanets varme jord i hendene mine.
Vi ble født på skip som forlot vår verden for hundrevis av år siden.
Alt jeg vet om blomsten er fra et bilde av en datafil-
-og et dikt broren min leste for meg.
-Du sa ikke at du har en bror. -Han...døde.
På en planet som kretser rundt en av stjernene oppe-
-i et trist og mørkt skinn langt fra hjemmet jeg aldri har sett.
Han ble født i krigen, vokste opp i den, og det tok livet hans.
Han døde for en verden han aldri har sett.
Vær takknemlige for at dere kjemper på hjemplaneten. Det er en gave.
Jeg kommer aldri til å få se min.
Men hvis vi vinner krigen,-
-så kan mine barnebarn en dag få se en kattarius i virkeligheten.
Det er det jeg kjemper for, herr president.
Gratulerer, professor. Du har gått videre til neste runde.
Med piggene kan jeg gjøre ting. Gode ting.
Jeg ser de andre barna i spisesalen eller på skolen og...
Jeg kan gjøre ting de ikke kan gjøre. Vi er en ressurs med piggene våre.
Kanskje vi ses på som misfostre, men det må det være verdt. Eller hva?
Selv om man bare blir 20 år gammel?
-Det er greit hvis du gjør det. -Jeg vet det.
Jeg ville likt deg med briller.
Du lyver.
Hei, oberst. Er det sant at pappa har forlatt Charleston?
Hvor har han dratt?
-Får jeg vite når han kommer hjem? -Trolig om noen dager.
Er det noe galt, Hal? Kan jeg hjelpe deg?
Det er ingen fare. Det kan vente til han kommer tilbake.
Kan du ikke bedre enn som så?
Vi vet hvorfor du ikke sa noe, og hvorfor du lar Maggie overtale deg.
Jeg skal fortelle alt til pappa.
Jeg vedder på at du aldri gjør det.
Dette er ikke virkelig.
Karen implanterte noe i hodet mitt. Dette er en hallusinasjon.
-Den samme gamle unnskyldningen? -Det er jo sant.
Alle møtene dine med Karen, da?
-Det var drømmer. -Drømmer?
Kom igjen... Du vet at det ikke var drømmer.
Du går til skogen for å møte Karen fordi du elsker henne.
Du vil ha henne og kan ikke slutte å tenke på henne.
Derfor fortsetter du å lyve for Maggie, faren din og brødrene dine.
Det kommer til å være lett. De vil tro på løgnene dine.
De takler ikke sannheten mer enn du gjør det.
Nei!
Hal...Hal...
Du virker stresset.
Vet du hva? Jeg kan overta nå, så får du hvile deg litt.
-Jeg liker det ikke, Tom. -Nei, men det er det rette å gjøre.
Presidenten trenger meg for å presentere volm-rasen for folket.
Jeg vet det ikke går an å diskutere med deg når du har bestemt deg.
Sant nok. Jeg vet ikke når jeg kommer hjem.
Si til Anne og guttene at vi ses snart.
Det kan du gjøre selv. Hun kommer her. Snakk her.
Tom? Hører du meg?
-Ja, jeg er her. Hørte du hva jeg sa? -Ja.
-Og du forstår? -Nei, men du gjør det du tror på.
-Jeg kommer så snart jeg kan. -Jeg vet det.
Kyss Alexis fra meg og...
Alt kommer til å ordne seg. Det må du tro på.
-Jeg elsker deg. -Jeg elsker deg også.
Vi vokter radioen døgnet rundt. Hold oss underrettet.
Enslig Ørn over og ut.
-Hva med å dra til Redet? -Ikke meg imot.
-Hei! -Hei!
-Vil du gå en tur? -Ja visst.
Jeg har tenkt på det du sa, og du har rett.
-Drømmene er bare drømmer. -Greit.
Hva skal vi si til faren din?
Jeg vet ikke. Kanskje vi ikke trenger å si noe.
-Er du sikker på det? -Hvorfor gjøre ham mer urolig?
-Særlig om det ikke er på ordentlig. -Ja.
-Takk. -For hva?
Fordi du tror på meg og holder ut med ideene mine.
Jeg holder ut med hva som helst, bare du er ærlig.
Elleve av prøvene har ingen avvik. De er mennesker, ett hundre prosent.
Jeg vil gjerne se på avtøyleren. Prøve fem avviker.
En form av utenomjordisk DNA er sammenflettet med det menneskelige.
Som en snyltende jungelliane som sakte kveler treet.
Hva vet du om det barnet?
-Hva er i veien? -Herregud... Da er det sant.
Denne prøven kommer fra datteren din.
-Hvordan kan det gå an? -Jeg vet ikke.
-Vi må fortelle dette til Tom. -Han er ute på oppdrag.
Vi må si det til noen. Du vet at det jeg sier er sant.
Vi kan ikke risikere at datteren din...ikke er menneske.
Du har rett. Helt klart.
Jeg henter prøven. De må få se det med egne øyne.
Herregud...!
Det var verdt å vente på.
Maggie? Jeg elsker deg så høyt.
Jeg elsker deg også.
-Hvor er Denny? -Jeg har ikke sett henne.
Hei, dust!
-Skal du ikke inn på operasjon? -Jeg angret meg. Hva gjør du her?
Jeg kom med brillene, men da vil du ikke trenge dem.
-Hei! Hvor har du vært? -Er jeg sen?
Jeg gjorde et par hjemmebesøk, tok en spasertur og glemte tiden.
-Hvordan har din dag vært? -Flere tunge avtøylinger.
-Jeg er ikke vant til volm-maskinen. -Du får snart teken på det.
Kanskje du kan vise meg et par ting.
Selvsagt. Når som helst.
Drikker du opp dette med meg? Jeg er redd det skal bli dårlig.
-Skål for gode venner. -Gode venner.
Unnskyld for at jeg har vært så slitsom de siste ukene.
-Alt med babyen ble overveldende. -Selvsagt.
-Jeg er lei for det. -Det er...ingen fare.
Vi må dra, Lexi.
Ser du de tre stjernene? Det er Sommertriangelet.
Det er Vega, Deneb og Altair.
-Ser du den svake i midten? -Vent litt...
Der er den.
Det er Albireo og er en dobbeltstjerne.
-En er oransje, og en er blå. -Den blå er varmere.
Jeg lurer på hvilken de kommer fra.
Det spiller ingen rolle. De er her nå.
Du skal komme hjem, Tom. Men jeg vet ikke når.
Jeg vet at jeg krever mye og er ikke sikker på om jeg hadde klart det.
Nå har vi sjansen til å få verden til å fungere igjen. Vi må ta den.
Hvis vi overlever. Volm-rasen gir oss det eneste reelle alternativet.
-Har de en strategi? -Ja, og våpnene som kreves.
-Kan du utdype? -Jeg vil at Cochise tar detaljene.
Men hvis vi lykkes, kan vi stoppe hele krigsmaskineriet.
Sir! Speidere har sett fiendeskip på vei mot basen.
-Hvordan fant de oss? -Godt spørsmål. Vi må evakuere deg.
-Hvem andre enn dere var det? -Vi har ikke tid til å krangle. Kom.
Her er koordinatene, men hold tett formasjon for sikkerhets skyld.
-Nei! Cochise blir med oss! -Vi har ikke tid! Inn i flyet!
Vi må dra nå, professor! Ingen men, vi må dra!
Kom igjen!
Hei, dr. Glass.
Hei, Alexis.
Nei... Nei. Dere får henne ikke.
Ingen fare, Anne. Alt kommer til å ordne seg.
-General! -Pokker! Hold dere fast!
-Nei! Vi må lande! -Umulig. Vi har et skip i hekken1
Vi flyr aldri fra dem. Vi må lande!
Spenn deg fast, din tosk!
-Professor! Ildkuler rett mot oss! -Hold dere fast!
Vi må visst gå til fots herfra!
FORTSETTELSE FØLGER
Tekst: Sten J. McNeil Ånnerud www.sdimedia.com